Механізм отримання показань експерта як елемент оцінювання його висновку: судово-ветеринарний аспект - Яценко, Іван (Національний науковий центр «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса», 2024)
Розглянуто особливості допиту судово-ветеринарного експерта, предметом якого є надання судово-ветеринарним експертом свідчень, роз’яснення або уточнення висновку. Мета — схарактеризувати особливості отримання показань експерта як елемент оцінювання його висновку та з’ясувати їхній вплив на якість оцінювання висновку, для чого застосовано загальнонаукові та спеціальні методи дослідження. Увагу акцентовано на судово-ветеринарному аспекті цього питання. Доведено, що порядок виклику експерта, місце і процедура його допиту обумовлені процесуальним законодавством України та відповідають правилам виклику й допиту решти учасників кримінального провадження. Визначено алгоритм допиту судово-ветеринарного експерта, який містить такі етапи: 1) з’ясування компетентності судово-ветеринарного експерта; 2) уточнення окремих аспектів призначення та перебігу виконання судово-ветеринарної експертизи; 3) аналізування об’єктів і вихідних даних, якими судово-ветеринарний експерт оперував під час проведення експертизи та складання висновку; 4) з’ясування особливостей застосованих методик судово-експертного дослідження й інформаційних джерел; 5) аргументування достовірності висновку експерта. Виокремлено процедуру допиту судових експертів, які проводили комплексну або комісійну експертизу, наголошено на особливостях такого допиту. Констатовано умови, за яких допит судово-ветеринарного експерта проводити недоцільно. Аргументовано, що запропонований алгоритм допиту судово-ветеринарного експерта з праксеологічних позицій сприяє роботі суду: правильно оцінити висновок і запобігти зайвим побічним запитанням.
Судово-експертна діяльність у різних видах судочинства є важливою сферою суспільних відносин. Судова експертиза є надійним засобом доказування, а висновок експерта є самостійним і науково-обґрунтованим джерелом доказів для визначення фактичних даних, отже, впливає на ухвалення судом справедливого рішення. Гарантією з’ясування судом істини є дотримання суб’єктами кримінального провадження, зокрема судовими експертами, принципів об’єктивності, неупередженості, компетентності, самостійності тощо. У практиці судочинства поширена гіпертрофована упевненість правоохоронних органів і суду в абсолютній пра вильності висновку експерта та його завищеному значенні для розв’язання справи: на жаль, іноді суд посилається на такий висновок у своїх процесуальних рішеннях без критичного осмислення. Безумовно, для усунення сумнівів у достовірності, об’єктивності та правдивості висновку судового експерта, для перевірки правильності вихідних даних, належності й допустимості об’єктів, достатності застосованих методик, виключення експертної помилки, суб’єкт доказування має перевірити висновок експерта, зокрема, шляхом проведення допиту (як найпоширенішої слідчої та судової дії): чи то на стадії досудового розслідування, чи то під час судового розгляду кримінального провадження. Це обумовлено тим, що висновок експерта як доказ у справі не має переваг перед іншими доказами: його слід перевіряти й оцінювати так само, як і решту доказів сукупно. Метою допиту експерта є надання експертних свідчень, роз’яснення або уточнення його висновку.
Keywords: судово-ветеринарна експертиза; висновок експерта; допит судового експерта; перевірка; оцінювання; об’єктивність, усебічність і достовірність висновку експерта; обґрунтованість; повнота дослідження; джерело доказів